Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
דברים שאתם צריכים .לדעת על אימא שלי
היא בשנות ה-80 לחייה, והיא .הולכת למשרד בתל אביב בכל יום
היא בת למשפחת אדריכלים
.שעזרו לבנות את ישראל מהיסוד
עדה רואה את החיים .דרך האדריכלות
היא מעדיפה לדבר זה ,יותר מאשר על דברים אחרים
.בהחלט יותר מדברים אישיים
,היא עזבה את ישראל פעמיים
פעם אחת כדי ללמוד אדריכלות בלונדון
ופעם אחת בגלל העבודה .של אבי בניו יורק
אחותי מיכל, אחי גור ואני
,גדלנו בניו יורק
.אבל חזרנו לישראל בכל קיץ
ב-1983 עדה חזרה לתל ,אביב לביקור
.והקריירה שלה המריאה במפתיע
מאז היא עובדת בישראל
על כמה מהמוסדות הציבוריים .החשובים ביותר במדינה
אימא שלי גרה לבדה בישראל .ב-40 השנים האחרונות
.כאן השורשים שלה נמצאים
כתוצאה מזה שאני ,מחפשת שורשים
אז הרבה מאוד מהבניינים שלי .לא יושבים על האפס-אפס
זאת אומרת, לפעמים הם מטפסים מעל הקרקע
ולפעמים הם יורדים מתחת לקרקע
ויש הרבה חצרות, מה שנקרא ,חצרות אנגליות
,שהקרקע מתגלה
שהבית כאילו יורד יותר עמוק .לאדמה ממה שזה נראה לעין
.אני מחפשת שורשים, זה נכון
.גם לעצמי
?מה הזיכרונות הראשונים שלך
.יש לי רק זיכרון אחד ראשון
.אין לי הרבה זיכרונות
.יש לי זיכרון אחד מאבא שלי
,שהיה שלג בירושלים
,מה שלא קורה לעיתים קרובות
והוא לקח אותי לגן הילדים
.על הכתפיים שלו
.הוא חיבק אותי חזק-חזק
.זה מה שאני זוכרת
.גבוה, כאילו, מעל הנוף
.ושאבא שלי מגן עליי בעצם
,כשהיינו ילדים
,המקום הזה היה מאוד מאוד שונה
...והאידאליזם היה
.הוא היה התלבושת פה
לא היית צריכה הרבה ...כדי להיות
.במובן מסוים, כדי להיות מאושרת
.היו ספרים ומוזיקה
.ככה גדלת. היו תנועות נוער
הרעיון היה שצריך בעצם ,ליישב את הארץ
,כולנו חשבנו שאנחנו חלוצים .נלך ליישב את השממה
,זאת אומרת, הייתה ארץ בהתהוות ,זה היה מקום בהתהוות
.והרבה מאוד זיכרונות
אני חושבת שכולנו גדלנו .קצת ברצינות מדי
.אבל זה דור כזה
,"זה דור שה"עצמי
"אני מהדור שה"עצמי .לא היה כל כך חשוב
,"כולנו חשבנו שצריך "להגשים
...להגשים" זו מילה שירדה" .איך אומרים? מהלקסיקון הלאומי
.אף אחד לא מגשים פה שום דבר
כולנו הלכנו לקיבוץ ."ולנח"ל ל"הגשמה
?"מה זה "להגשים
,"להגשים" זה לא "גשם" .אבל זה נשמע כמו גשם
.זה מאותו שורש, זה מעניין
.להגשים
?להגשים מה
להגשים את האידאולוגיה .שגדלת עליה
אני חושבת שלמרות כל התנאים
ולמרות כל הנסיבות ,והמלחמות וכל זה
חשוב לדעת שיש פה שורשים
ויש פה כאילו אגדה .ששווה לשמור עליה, שהיא מיוחדת
איך זה לחיות במקום איפה שאת הולכת
ואת כל הזמן נתקלת בבניינים ?שאבא שלך תכנן
אבא שלי בנה עשרות בתי דירות נפלאים
.בתל אביב, קצת בירושלים
.אני אף פעם לא עבדתי איתו
אני רק זוכרת אותו יושב מול שרטוטים
וקצת שר לעצמו
,ומסובב את החלון .אני אף פעם לא אשכח את זה
הוא היה צריך להכניס ,חלון בחזית
,הוא היה לוקח את החלון
,הולך עם החלון, מטייל עם החזית :מטייל, מטייל, מטייל ואומר
.זהו זה
.זה בית שאבא שלי עשה אותו
.זה נראה פחד
?זה בית שדוב עשה .כן-
...לא היו אז מזגנים, אז כל ה
זאת אומרת, כל המקום הזה ,בשביל שהמרפסת תצא החוצה
,ויש רווח בין המרפסת והזה ,זה מלא מזגנים
.זה מכוער נורא
.הבניינים שלו תמיד יוצאי דופן
,הוא היה איש כזה שורשי
,אבל הוא רקד נהדר ...אז מה... זה
,מין שמחת חיים כזאת
שהוציאה את הדמות הזאת .מהגודל שלה הרבה פעמים
אני חושבת שהבניינים .שלו הם בדיוק ככה
,יש משהו שהיה תמיד ששאף לאדמה
,והיה לזה שורש
,שזה גם בניינים כבדים
,גם יש בהם קלות כזאת
אז הקלות באמת נובעת על ידי הצל
,ועל ידי הפרטים וכל זה
כמו מין מוזיקה כזאת
שמתחילה ונמשכת ,ונמשכת ונמשכת
.ומהדהדת דרך כל הבניין
.אני חושבת שהוא היה כזה
...הוא גם היה איש .אני חושבת שהוא היה איש שמח
אבא שלי נפטר נורא .צעיר, בגיל 56
.זו הייתה מכה נוראה .פשוט מכה נוראה
אני חשבתי ששנה .אני לא יוצאת מהבית, עד כדי כך
?בת כמה את היית .הייתי בת 24-
.נשואה
.ובהריון
.חודש חמישי. זה היה ממש קשה
?והיית חולמת עליו
.הייתי חולמת דברים נוראיים
הייתי חולמת שאני רוצה ,להחזיר אותו
?אני מוכנה... איך אומרים
.לוותר על מה שיש לי בבטן
.דברים איומים. איומים
.שהייתי מקריבה את זה תמורת זה
אני חושבת שגם בתור אדריכל וגם בתור בן אדם
היה שם משהו... כאילו .מאוד מאוזן
.כאילו יכולתי תמיד לסמוך עליו
,היינו קרובים פיזית
היינו מתחבקים יותר .ממה שעם אימא שלי
.מוזר, אבל כך היה
.אבל אי אפשר היה שלא
הוא היה בא, היה עושה .ככה עם הידיים
.אי אפשר היה לא להיכנס
.רצית להיכנס
.זה היה שער פתוח, שער פתוח
אני בהרבה מובנים ,עובדת בשבילו עד היום
.למרות שהוא דמות שלא קיימת
לא קיימת, אין לי עם .מי לשוחח במובן הזה
את זוכרת מתי התחלנו ?לדבר עברית או אנגלית
.אין לי שום מושג
,היינו מדברים רק עברית
אבל אז אני חושבת שדיברנו .יותר אנגלית
אני רק זוכרת שהייתה תקופה שהיינו
,חוזרים ארצה
וכל האנגלית הייתה הולכת ,והייתם מדברים רק עברית
ונוסעים לשם, כל העברית הייתה ,הולכת, מדברים רק אנגלית
,ואז, אחרי כמה שנים, זה התייצב
.ויכלתם לדבר שתי שפות
אני חושבת שלמרות שאני
,נמצאתי הרבה שנים מחוץ לארץ
.עדיין הבית האמיתי שלי הוא פה
.הבית עם השורשים
במקומות אחרים יש לי .בית בלי שורשים
.זה גם נכון בשפה
,השפה זו המולדת .לא פחות מהמקום
.אבל היית כל כך קשורה למקום
?איך את ואבא החלטתם לעזוב
אני שמחתי לעזוב בעיקר .בשביל עמוס
,היו לו כמה הצעות
הייתה הצעה אחת שהוא מאוד רצה
והיה ברור לי שצריך .לעשות את זה
,בניגוד לערים אחרות שחייתי בהן
'ניו יורק הייתה אתגר יותר גדול ...מפני ש
,לפני שאתה מתרגל אליה .היא משתנה
אז מבחינה זו השינוי .היה הדבר הקבוע
.הוא סידר אותי
,הוא אמר: באים לשנה-שנתיים :ואז הוא אמר
,היה אומר: מה את חושבת אפשר לעבוד פה
ולחשוב שאנחנו פה ?רק שנה-שנתיים
.אני לא יכול ככה לעבוד
,כמו כל הנשים אני ויתרתי
לא עלה בדעתי שזה משהו .שאני יכולה לעמוד עליו
אימא, תמיד ידעת שרצית ?להיות אימא
?בכלל לא, מה פתאום
?מי יודע שהוא רוצה להיות אימא
.זה בא מעצמו
.כן
.זהו
כן? זה הכול? זה כל מה שיש לך ?להגיד על אימהות
לא, את שאלת אותי אם .רציתי להיות אימא
.אז זה או כן או לא ?מה אפשר להגיד
.זו שאלה. או רצית או לא רצית
,ממה הכי נהנית באימהות
?אם את חושבת אחורה
.זה כמעט גדל מעצמו
,זה לא כמו פרויקטים
,שבלי לעבוד, לעבוד .לעבוד, זה לא גדל
.זה כמעט גדל מעצמו
.זה היה מדהים
מה שבאמת באמת עשה אותי .פתוחה זה ללמד
:אמרתי לעמוס ,עמוס, זה ג'יורגולה
.הוא הציע לי ללמד בקולומביה
?מה לעשות
.הוא אמר: את מוכרחה לנסות
אמרתי: מה, אני לא יודעת .לעמוד בפני קהל
.לא יודעת לדבר, לא יודעת לעמוד ?מה אני אלך לעשות
:הוא אמר .ניו יורק זה מקום גדול
.אם תיפלי, אף אחד לא ידע
.אז הלכתי
,אז בעצם לימדתי
.נראה לי 14 שנים, בשנה האחרונה
פגשתי סטודנטים שהיו מתחילים פרויקטים
מנקודות התחלתיות שאני לעולם לא הייתי
.חושבת שזו יכולה להיות התחלה
,והם היו מדברים איתי על זה
וזה פתח אותי בכיוונים .שלא הייתי נפתחת אחרת
אז זה היה הסמסטר הראשון
.וזה היה הסמסטר השני
.אז כל זה עדה
כאוס למטה מחייב"
".בהירות מבנית למעלה
.אני מת על זה
עדה: להתחיל בתמונה .זו כתונת משוגעים
.איזה יופי ששמרת אותן
היא אף פעם לא הראתה את הדברים שלה, כל אלה
דברים של אחרים
.שהיא העריצה
היא חיפשה עקרונות שאפשר למצות
.בתור סוג של גישה לבניין
אני חושב שלמדתי יותר מעדה
,ברגעים ההם בסטודיו
כשהיא הייתה עושה הרצאה .קצרה או שיחה
עדה: הרגליים מחפשות את .הדרך הקצרה ביותר
העיניים מחפשות את .הארוכה ביותר
.למדתי כל כך הרבה בתהליך הזה
.המבטא הישראלי האקזוטי הנפלא
אני חושב שכל דבר נשמע טוב יותר .בצרפתית או בעברית
.המילים היו חשובות לה
,היא בררה אותן בקפידה
.וכתבתי רבות מהן
.אני עדיין זוכר אותן
,בניינים בעלי מעטפת כפולה .היא אהבה את זה
בניינים שיש להם מעטפת .חיצונית ופנימית
אהבתי את זה כי היא ...אמרה: כשמפרידים
,כשמפרידים את הבניין מהמעטפת
כל אחד יכול לעשות .את מה שטוב לו
...כן? זה היה... ואני
.כל אחד יכול לעשות מה שטוב לו
אני יכול לשמוע אותה .אומרת את זה
היה לי יותר קל כי לימדתי .עם העיפרון
.המילים בעצם היו שוליות
הייתי מרגישה שאני משתמשת באותן מילים
,שהסטודנטים שלי משתמשים
אבל אצלם מאחורי כל מילה יש שכבות
ואני, אין לי שכבות ,מתחת לאנגלית שלי
אז אפילו שאני אומרת ,את אותה מילה
,המילה היא לא טעונה
,אבל פה בעברית
יכול להיות שאתם מרגישים הפוך ,כי לא גדלתם פה
שהעברית שלכם לא טעונה ,והעברית שלי כן טעונה
וכשזה טעון, יש לך ...הרגשה שאתה
...יותר שורשי, אתה כאילו
.זה בא מהשורשים, כאילו
...מרצה מאד מסורה, מאד
מאד רגישה לסטודנטים
.ורגישה לעבודה
.ודמות אכפתית מאוד
.היא תמיד הייתה כזאת
,אני חושב שזה יפהפה .מה שהיא עושה
אני זוכר שהיא לימדה בייל
.ואני לימדתי בייל
היא הייתה מאחור ואני .הייתי באמצע
.היה קל לדבר איתה
.כיבדתי אותה
...היא נתנה תחושה של
,הרגשת שהיא אמינה
.שבאה מבפנים
אתה חושב שהיה קשה יותר ?לנשים במקצוע הזה מגברים
עדיין קשה יותר, אבל אז .היה הרבה יותר קשה
אתה זוכר שעדה ניסתה להשיג קביעות
?או ששקלו לתת לה קביעות
.לא, אני לא
.כלומר... לא
?אתה זוכר שהיא לא קיבלה קביעות
אני זוכר, ואני לא יודע .למה בעצם. כן
.כן. זה בטח היה רגע לא נעים
...היא הפסיקה ללמד אז? לא, היא
כן, היא לקחה חופש .והתחילה לחזור לישראל
.כן ...כי היא-
.לא נעלבה... היא נפגעה
.כן, נכון
.כי היא הייתה פה בערך 14 שנים
...אלוהים, באמת
.כן, שכחתי את זה
האדריכלות של המסדרונות הגדולים והיפים
עם הספריות לאורך המסדרונות
.הייתה אדריכלות של דרך
.אימא, חכי לי
אני תמיד באה לפה, אני חושבת
.שזה לסרט של פליני, הדבר הזה
."שמונה וחצי"
,"ראית את "שמונה וחצי .את מבינה? -כן
...יש בזה משהו כמו
.חלל שמחכה לתיאטרון שלא מגיע
.אפילו הציפורים אוהבות אותו .תראי את הציפורים
את לא חושבת לפעמים שבניינים
?נראים הכי טוב כשהם בבנייה
כן, חלק גדול מזה נראה .טוב יותר בבנייה
הוא יאבד הרבה מכוחו
כשיוסיפו את כל הטייח
...ואת כל הפרטים הקטנים
.כן, הוא יאבד
.הוא ירוויח ויאבד
?אני רוצה ללכת ימינה, טוב
יש שני קווים, שני קווים ?מעוקלים, כן
.הם לא בדיוק אותו עיקול
מה שהם עושים זה לחתוך את הצוהר
,בצורה שלא חשבתי שזה יקרה
.את יודעת, כאילו, וואו
,אז יש המון, המון הפתעות
חלקן טובות
.וחלקן לא כל כך טובות
?מה את רואה
.זה בולט, האלומיניום
.אין עיקול שלא מקרטע
בכל אופן, בואי. זה .לא משנה, בואי
.זה רק מכעיס אותי
?מה הבעיה עם הדלתות
.הידית במקום הלא נכון
אם יש לך יד גדולה, את לא ...יכולה לפתוח את הדלת כי את
,אז צריך לדחוף את זה
וכתוצאה מזה, צריך .להחליף את הדלתות
?את כל הדלתות, אוקיי
?יש פה משהו שעשו כמו שצריך
.מעט מאוד
.פאק גדול פה
.אימא, איזה דיבור נוראי
?פאק" זה דיבור לא יפה" .כן-
הרבה פעמים אתה רוצה ,לחזור אל הדרך
.ופחות חשוב לך להגיע לחדרים
כי הדרך היא יותר .מעניינת מהחדרים
בדרך כלל הדרך הארוכה
,היא הדרך המעניינת ,והדרך הקצרה
,שאותה עוברים מהר
,היא דרך פונקציונלית
,היא מתפקדת, היא יעילה
,יש לה כל מיני שמות
...אבל היא הרבה פחות
זה לא מקום שאתה עושה .שום דבר חוץ מלהתנועע
בדרך הארוכה
אתה יכול להשען, אתה יכול ,לפטפט, אתה יכול להתמזמז
אתה יכול לעשות כל מיני דברים שאתה לא יכול לעשות
.בדרך שהיא דרך קצרה
.גם בחיים זה ככה .בדרך הקצרה לא יוצא שום דבר
.בדרך הארוכה חיים
.אימא
.משהו שאתם צריכים לדעת עליי
,אני עיצבתי את הדירה הזאת .הדירה של עדה
,לפני שנהייתי קולנוענית
,הייתי אדריכלית
אבל עזבתי את המקצוע
.כי לא הצלחתי למצוא בו את דרכי
מתי את ידעת שאת רוצה ?להיות אדריכלית
אבא שלי אמר שהיה כדאי אולי ,שאני אעשה אדריכלות של במה
כי עיצוב במה זו אדריכלות ,לפרק זמן קצר
.ממד קצר של זמן
ורמי אמר שכדאי לי ללכת (ל-AA (לונדון
.ולעשות את השנה הראשונה
בעיקרון חשבתי שזה מקצוע
.לגברים בלבד, כמו אחי ואבי
פרס ישראל באדריכלות
מוענק לאדריכל הפרופסור .רם כרמי
האדריכל פרופסור רם כרמי ...התבלט כבר בתחילת דרכו
.אני לא הגעתי לאדריכלות בקלות
זה לא היה משהו שהתגלשתי .אליו כמו רמי
רמי ואני היינו מתקוטטים .מהיום הראשון
הוא היה יותר גדול .ממני בחמש שנים
היו לו חברים, ואני תמיד רציתי לראות מה עושים החברים שלו
והוא היה מעיף אותי .החוצה, לא רצה
ואני כן רציתי, אבל .זה לא עזר לי
ועם רמי שום דבר לא .עזר לי עד הסוף
.הוא היה מגיע הביתה עם תעודה
."הכול היה "לא מספיק
,רק שני מקצועות היה טוב מאוד .במתמטיקה וציור
ואני הייתי מביאה ,הביתה הכול ההפך
,הכול היה טוב מאוד
,ואבא שלי היה מסתכל על התעודות ,זה היה מגיע באותו זמן
והוא היה אומר לי שהתעודה שלי ממש משעממת
,ושאני צריכה ללמוד מרמי
שמה שאוהבים משקיעים ,ומקבלים טוב מאוד
.וכל השאר לא חשוב
.לא צריך הכול טוב מאוד
.זה לא הגיוני
אני חושבת שהיו יחסים של האחות .הקטנה שמעריצה את האח הגדול
.ובאמת היה מה להעריץ .הוא היה מוכשר נורא
האדריכל הכי חשוב בישראל ,בהפרש גדול
.כך כולם חשבו
,כשהוא היה בתחום שלו ,של ברוטליזם חדש
והאדריכלות הייתה הרואית ,מאוד, בעיקרון
,מאוד ממוקדת בטון
.הוא באמת היה אשף
.והוא גם לא היה דומה לאחרים
,הוא היה משל עצמו .שזה המון להגיד על מישהו
את זוכרת למה חזרת לישראל ?כשעדיין הייתי בבית הספר
,ידעתי שאני יכולה לעבוד במשרד
,שבעצם היה המשרד של אבא שלי
אבל רמי, אחי, ניהל .אותו כל השנים
חשבתי שזה קרה כי לא .קיבלתי קביעות
.לא קיבלתי קביעות
...זה היה חלק מה
.לא קיבלתי קביעות
,וחשבתי ש... כן
חשבתי שאם אני לא ,מקבלת קביעות
.אז אני בעצם רוצה לעבוד
?ואיפה לעבוד
בניו יורק לא הייתה .לי כמעט עבודה
.החלטתי לחזור ארצה
אז את רוצה שנסתכל עלייך ?כשהיית מתוקה ונחמדה
...כן, קצת ?ושקטה-
.איזה יופי של תמונה
?זאת לא מיכל
?זאת מיכל או אני .אני חושבת שזו את-
.אולי אני טועה
.אולי מיכל
.זה ברור .זה הילד התמים-
.הכי נחמד
.תראי כמה שאת מתוקה
.זה יום הולדת שלך
.עושה רושם. או של מיכל
מאיפה הלבשנו כובע .כזה? לא ברור לי
?אבל גם לך לא ברור משהו, נכון
.היית קטנה מאוד כשעברתי לישראל
,היית בת 12 או משהו כזה, או 13
.או אולי... לא יודעת
.ארבע עשרה .ארבע עשרה-
,ובאותו זמן, אני חושבת
,אבא שלך טיפל בכם כל כך טוב
.שחשבתי שלא אצליח להתחרות בו
.הוא פינק אתכם עד בלי סוף
.אבל הוא אף פעם לא היה בסביבה
?הוא .כן-
לא, מפה זה נראה שהוא ,תמיד בסביבה
,התקשר אליכם שלוש פעמים ביום
,ידע בכל רגע, בכל דקה ,איפה אתם נמצאים, כולכם
ואני לא יכולתי להתקשר .שלוש פעמים
.אבל הוא היה בנסיעות כל הזמן
לא יודעת. אני חושבת .שדאגתם לעצמכם
לא יודעת. אני לא .יכולה להגיד לך
...אני מעולם
.אולי אני לא כזאת אימא יהודייה
.מעולם לא דאגתי
.מעולם לא דאגתי לכם
.אז את הילדה של אבא שלך
.את לא הילדה שלי
.הילדה של אבא שלך
מעולם לא היה בסדר ,שאני רחוקה ממך
אבל אני מנסה להגיד לך כל הזמן
שהייתה לי מסגרת
.שפיצתה על הרבה הפסדים
...היא גרמה לי
.היא שמרה על השפיות שלי
היו לך חברים ששאלו ?אותך איך את עושה את זה
...כולם חשבו ש
...סביבי, ש
.שהחיים שלי משונים
.כולם. עדיין
איך זה שכל הילדים" "?שלך שם ואת פה
.זו שאלה טיפוסית
תראי, עדה הקריבה בעיניי .מלא דברים לטובת המקצוע
?מה היא הקריבה
את יודעת שהיא חייתה .פה ואתם חייתם שם
זה לא... זה לא כזה .פשוט ומובן מאליו
אף פעם לא הבנתי אם ההקרבה
.נעשתה למען העבודה
כאילו האדריכלות כל כך חשובה
.ויש הזדמנויות
או שזה היה
.מורכב יותר
ובאותו קיץ
הייתה תחרות על בית .המשפט העליון
,הזמינו אותנו לתחרות
.אותי ואת רמי יחד
.לא חשבתי שנזכה בתחרות הזאת
...זה היה
.עמוס אמר שננצח
,הוא היה המבקר הכי טוב שלי .ללא ספק
.הייתה לו טביעת עין מדהימה
.מדהימה
והוא ראה את התחרות
.בזמן שהגשנו את זה
.הוא אמר: אתם תנצחו
:אמרתי
?איך אתה אומר שננצח
,ריצ'רד מאייר היה בתחרות
,היה משרד איי אם פיי
,היה לגורטה
.היינו עשרה מתחרים
שלושה מהם היו האדריכלים .המפורסמים ביותר בעולם
,זה שינה לי את החיים, באמת
.בכל המובנים
.זה מטורף
כולם חושבים שצריך ,להיכנס לאיזה לובי בומבסטי
.אבל אתה לא
,יש גרם מדרגות גדול
,עולים בו
.ואז ירושלים מתגלה ממול
אין פעם שאני לא מגיע לבית המשפט העליון
ואני מסתכל על ירושלים כשאתה עולה במדרגות
.ואני מתרגש
.לפעמים אפילו עם דמעות בעיניים
יש לך שיחה עם בית המשפט .כשאתה נכנס לשם
.אתה לא אדיש כלפיו
.אתה לא אומר: אה, יפה
.יש לך איזה קשר
אני למשל לא אהבתי את הכניסה .לביהמ"ש העליון האמריקאי
,אתה נכנס ועמודים גדולים
אתה נראה כאילו אתה ,אדם קטן, קטן, קטן, נכנס לאולם
,ואילו אצלנו אתה נכנס
.והכניסה היא די צרה ואתה שם
.אתה האדם. אתה המרכז
.אתה נכנס אל בית המשפט שלך
,היה דיון מה זה מונומנטלי
האם הבניין צריך להיות ,מונומנטלי
,אז השתמשנו בזה
?"שמה זה "מונומנטלי זה שאתה עושה משהו
.שגורם לבן אדם ללכת יותר לאט
יש תמיד לזכור
שהבניין הזה לא נבנה עבור דור זה
.או עבור אדם זה
הוא נבנה עבור מדינת .ישראל לדורות רבים
,שופטים ישנם, ילכו ויבואו
ואני מקווה שבית המשפט .הזה יעמוד על כנו
.איפשהו הייתה כנסת
.ואיפשהו הייתה תחנת אוטובוס
.ואיפשהו נמצא הים התיכון
.ואיפשהו נמצאת העיר העתיקה
,הצומת, אפשר לומר ,בין המזרח והמערב
כלומר, בין העיר העתיקה לבין הים התיכון
.או בין המדבר והכחול
.מיקמנו את הבניין על הצומת
בית המשפט העליון היה כנראה
.הבניין הגדול הראשון שלי
.והמפגש הראשון שלי עם רמי
תכננו את בית המשפט העליון .במשרד של אבא שלי
.היו שתי קומות
רמי ישב בקומת הקרקע
.ואני ישבתי במרתף
בעיקרון ישבתי עם כל מי שעבד
ורמי ישב למעלה
.כי היו לו פרויקטים אחרים
לי לא היה כלום. היה לי .רק ביהמ"ש העליון
,כשעשינו את התחרות
.רמי הלך לקרוא את התנ"ך
והוא התחיל לרשום משפטים מהתנ"ך
,שקשורים בחוק ובצדק ובאמת
ויש כאלה משפטים מאוד .מאוד יפים בתנ"ך
:אולי המשפט הכי יפה זה
צדק משמיים נשקף" ".ואמת מארץ תצמח
,אנחנו בני האדם עושים אמת .אבל הצדק נמצא שם למעלה
.אפשר רק לשאוף אל הצדק
ועוד דבר שהוא מצא זה שהצדק הוא מעגלי
.והאמת היא קו ישר
,מעגל וקו ישר מצאנו בתנ"ך
זה כבר עשה לנו אפשרות לעשות
קווים שהם קווים חד-סטריים .ופסקניים כאלה
.אז הוא הלך לתנ"ך
אני הלכתי לקרוא ספר ,של אהרון ברק
שהוא מספר על זה ,שיש הרבה תקדימים במשפט
ושבכל פעם שאתה רוצה ,להמציא חוק חדש
,אתה צריך לזכור שיש תקדימים
אז אתה צריך למצוא חריץ בין התקדימים
ולהיכנס בחריץ הזה ולהכניס ,את החוק החדש
ככה שהוא לא יטשטש את מה שהיה לפניו
,ולא יטשטש את מה שיש אחריו
ואני חשבתי שזה בעצם .בארכיטקטורה היה צריך אותו דבר
אנחנו כל פעם בונים משהו ,ונכנסים לאיזשהו הקשר
ובהקשר הזה יש ישן ,ויש שאיפה לחדש
וצריך איכשהו להתעסק בין הישן
או בין השכבות האלה של מה שהיה פעם
...ובין הרצון לחדש או לשנות או
.אז היינו בשני מקומות נפרדים
אני, היו לי משפטים של אהרון ברק
.ורמי של התנ"ך ואלוהים
.ככה התחלנו לעבוד
הם היו יושבים אחד מול השני ,בשולחן הגדול בשדרות בן ציון
ודרך אגב, זה נורא יפה. רואים ,את הסקיצות של ביהמ"ש העליון
שהוא משרטט מהצד הזה
והיא משרטטת מהצד השני, ובעצם
לסקיצה אין צד, אין ,כיוון כאילו
זה שני הכיוונים, זה .היה מאוד מאוד יפה
.זה שלי, למרות שזה 6B
.זה... הנה, פה זה רמי .זה גם רמי פה
.כל פעם שזה חזק, זה הוא
?זה הוא
,אבל יש פה... אתה רואה ?יש פה כאלה קטנים, פה
.כן
,רמי היה רוצח את הנייר
,פשוט מתיישב ורוצח את הנייר
,ומה שהיה נורא יפה ,אני נורא אוהבת את הדברים האלה
הוא היה שם שכבה אחת ואחר כך ,היה עושה עוד שכבה ועוד שכבה
,ולמטה, מתחת לזה היו מתגלצ'ים כל מיני דברים
.שבמחשב אתה בחיים לא תמצא
,הקיר הזה, הלכנו למחצבה
כשלוקחים אבן, מכניסים ,אותה למנסרה
,האבן היא כזו גדולה
מכניסים אותה למנסרה ,כמו מנסרת לחם
,אז יוצא פרוסות, פרוסות ,פרוסות של אבן
וכל הקשה של הלחם או ,כל הקשה של האבן
שם רואים את האבן כפי ,שהיא הייתה בטבע
.אבל כל הבפנים, זה כמו בלחם
,הכול לבן בפנים ויש קשה בקצה
.ככה גם באבן
כל חתיכה כזאת, יש לה ,זיכרון של האבן רק בשוליים
.אבל בסוף יש שתי נשיקות
.כמו בלחם, שתי נשיקות
,אז הקיר הזה, הוא אמר .בואי נעשה קיר של נשיקות
ואספו נשיקות במשך שלוש-ארבע שנים
.בשביל שיהיה לנו קיר נשיקות
?זה קיר הנשיקות .זה קיר הנשיקות, כן-
.וכל הכניסות לאולם ,והכניסות לאולמות-
ומכיוון שהקיר שמן ,כמו שראיתם קודם
אז זה כאילו שער בתוך .שער בתוך שער
ובעצם רמי ואני אף פעם לא עשינו .רצפה שהיא מבריקה
לא רמי בבניינים שלו ולא .אני בבניינים שלי
,ואז באנו לאימא שלנו ,שהייתה מלך הניקיון המשפחתי
ואמרנו לה: תראי, יש רצפה ענקית .בבית המשפט העליון
.אנחנו הולכים לעשות רצפה מט
.היא אמרה: לא, אל תעשו מט
?אמרנו לה: למה לא מט
."לא מתאים לך להגיד "מבריק
.אף פעם לא היה מבריק, בשום בית
,היא אמרה: לא, תעשו מבריק .אז אם ינקו, יראו שזה נקי
ויש ימים שנכנסנו הנה :ואמרנו אחד לשני
,וואו, זה נראה כמו מים פה .כאילו שהולכים על המים
היינו מדברים בכל בוקר
,על מה שצריך לעשות
ואז הייתי לוקחת את השרטוטים
.ויורדת למטה
הייתי מתחילה לעבוד ,על השרטוטים
ולמחרת בבוקר הייתי ,באה עם השרטוטים
,רמי היה עושה ככה
,כאילו לא עבדתי על שום דבר
,והוא היה מתחיל שוב
:והייתי אומרת
.החלטנו על משהו אתמול
,הוא אמר: כן .אבל היום יש לי רעיון טוב יותר
.וזה קרה כמעט בכל יום
...חשבתי
.שזה ממש קשה
,הם היו נכנסים לחדר ומתווכחים
ושמענו אותם מתווכחים
,וידענו שיש מתח
אבל אף פעם לא ראינו .אותם מתווכחים
הם לא רצו לעשות .את זה ליד כולם
.לא ראינו
,הם היו נכנסים לחדר .סוגרים את הדלת
.לא ראינו
.מה שהיה בחדר זה היה בחדר
זה היה ביניהם, אנחנו .לא יודעים
?באמת .אז אין לי מושג. כן-
,זה גם היה נורא יפה ...כאילו. זה היה
,הוא והיא, את יודעת .ראש בראש, כאילו, דלת סגורה
לראשונה בחיי הבנתי
שאדריכלות היא לא בהכרח .עניין של הרמוניה
אם יש קונפליקט בבניין
ואם רואים שהיו
,חילוקי דעות באותו בניין
במובן מסוים הבניין הרבה יותר דינמי
.מאשר כשהוא הרמוני
?אז מי תמך בך באותה תקופה
.לא קיבלתי תמיכה משום דבר
הלכתי הביתה, לפעמים היו לי
.קצת דמעות בעיניים ממנו
.הרבה דמעות בעיניים ממנו
?אבל עם מי דיברת על זה
?דיברת עם אבא
,כן, הייתי מתקשרת
.נראה לי שדיברתי עם אבא, כן
.בארה"ב, אבל זה היה רחוק
.לא קיבלתי עזרה
,כל הצוות שעבד על בית המשפט
החל מהיועצים, הספקים למיניהם
,ודרך עדה ורמי והצוות עצמו
.כולם הרגישו סוג של שליחות
.ברכת ראש הממשלה יצחק רבין
.אדוני ראש הממשלה, בבקשה
כאשר רוממו בני העם היהודי ,את קרן המשפט
.היה העם היהודי בגדולתו
כאשר היה המשפט ,למספח ולמרמס
.הלך העם מדכי אל דכי
עם השלמת בנייתו של" ,בית המשפט העליון
ישראל, אומה שהפגינה" מנהיגות אדריכלית מועטה
יצרה בניין שיכול" לשמש דוגמה לעולם
לפוטנציאל של תשתיות ציבוריות"
לשקף את שאיפותיה הגבוהות" ".ביותר של חברה
,כשאני חושב על זה עכשיו
,זה דווקא מעציב אותי
כי נראה שזה גם מזכיר
תקופה שבה ציפינו
לסוג של מנהיגות בינלאומית ,מישראל
בעקרונות מנומקים, דמוקרטיים ,וליברליים
.וזה לא קרה, מן הסתם
.זה מעציב אותי
אני בטוח שזה עצוב עוד יותר .עבור אלו שקשורים לבניין
כי טיב התרבות השתנה
והפוליטיקה בישראל לא .דוגלת בכך כיום
.שימו לב למוטיב של המים
כאן המים מבעבעים כמו רחם .של אישה שמוציא את הוולד
הקו הישר, שאמרנו שהוא ,סמל של החוק
,זה מסלול החיים
למטרה, לעיגול הגדול לחיים ,טובים ומאושרים
והמבנה עצמו מעין סגנון של בזיליקה
,של אולם תווך מרכזי
,מימין ומשמאל שתי סיטראות .עם כל המשתמע
.תודה רבה. אנחנו לכיוון הבית
.המשך יום נעים
?מה הם מצלמים
?הוא צודק, עדה
.אין שום קשר לכלום
...גם אם לא צודק, הוא .היא האדריכלית של הבניין-
?זאת גברת כרמי ?באמת, אין קשר-
בסדר גמור, שנדע עם .מי יש לנו הכבוד
!איזה סיפור
.איזה סיפור, המים מהרחם
?לא תכננת .לא תכננתי רחם גם-
?איך תפסת את עדה כאימא
אני חושב שהיא נשאה עול כבד .במשך הרב ה מאד זמן
אני חושב שכשהיא ,חתמה על המסמך
היא דיברה איתי על זה .כשהיא נאלצה לעשות את זה
פריד התעקש שהיא ,תחתום על החוזה
ואחד התנאים של חוזה ביהמ"ש העליון
היה שהיא תוכל לשהות
רק כמה שבועות בשנה ,מחוץ לישראל
אבל היו לה שלושה ילדים בארה"ב
,וזה היה ויתור
...ואני חושב
...אני לא יודע איך היא
,איך היא פתרה את זה עם עמוס
.אבל ברור שהיא הצליחה
עוד דברים שכדאי שתדעו .על אימא שלי
עדה ורמי סיימו את ביהמ"ש ,העליון ב-1992
.ובאתי לעבוד איתה כעבור שנה
עיצבתי את המשרד שלה ,ואת הדירה שלה
.ואז עברתי לעבוד בתחום הקולנוע
עדה אומרת שלא מפריע לה שעזבתי את האדריכלות
.אבל אני יודעת שזה מפריע לה
,היא קנאית לפרטיותה
.ולא נוהגת להזמין אנשים לביתה
מתי ידעת או הבנת ?שאת כבר לא חוזרת לניו יורק
?שאני לא חוזרת
תראי, עבדנו על ביהמ"ש .העליון שבע שנים
.מהיום שקיבלנו את הפרויקט
.שש שנים
כל שש השנים האלה בעצם .היו בשבילי בית ספר פנומנלי
,זה היה בניין מאוד מאוד מפורט
,שמבוצע טיפ-טופ
שהלקוח הוא לקוח .מאוד מאוד מעניין ויוצא דופן
הכול היה... זה היה .כמו מתנה מכל בחינה שהיא
,בהתחלה זה היה... כאילו ,זה שלא היית עם המשפחה שלך
.אנחנו היינו נורא קשורים
?זה היה לך קשה
או היית כל כך עסוקה ?שלא היה לך זמן לחשוב
.אני לא ידעתי שזה סופי אף פעם
לא ידעתי שאני נכנסת לאיזה מצב
שבעצם יקבע את צורת החיים שלי .לתקופה ארוכה
תמיד חשבתי, אני אעשה משהו
וזה יהיה, אני יודעת מה, שנה מקסימום
.ואחר כך ישתנה
אני אף פעם לא לקחתי ברצינות .את הצעדים הגורליים האלה
,כשמסתכלים על זה מהצד ,חושבים שזה החלטות נורא גדולות
אבל כשאתה חי בתוך זה ,ואתה זורם עם זה
.זה לא ברור לך לאיפה זה ילך
.ביליתי שש שנים עם רמי
בעיקרון היינו מאד מרוצים .אחד עם השניה בסוף
חשבנו שזה בניין הרבה יותר טוב
מכפי שאחד מאיתנו היה ,יכול לתכנן בעצמו
.אבל נמאס לנו זה מזה ונפרדנו
במילים אחרות, עד אז היה לנו משרד משותף
,וכשזה נגמר
.אני פשוט לא עמדתי בזה יותר
:אני עשיתי את זה, ואמרתי לרמי
רמי, אני הולכת, אני .צריכה להיות לבד
.אני לא יכולה להיות איתך יותר
פשוט עזבתי. פשוט ידעתי .שאני צריכה ללכת
אבל אז הייתי צריכה .לפתוח משרד משלי
היא הייתה שולחת לנו .מכתבים עם חתולים
.זה יפה
אולי היא הייתה עצבנית .כשהיא עשתה את זה
.זה קשה יותר
אלה האנשים שלה. אני אוהבת .את האנשים שלה
.זה נחמד. זה שונה
.זה ממש נחמד
...והרוח המשיכה לנשוב
אני מאוד אוהבת את השלב .הזה, של הסקיצות
אף אחד במשרד לא .עובד עם עיפרון
.גמרנו עם עיפרון .רק אני בעיפרון
אני חושבת שזה בעצם מאפשר
חיפוש ממין אחר
לעומת החיפוש שהם יכולים .לעשות במחשב
,יש חבר'ה במשרד, נניח :שאני אומרת להם
.תבדקו את הפינה הזאת
הם יוציאו לי את זה במחשב .במקום ביד חופשית
אל"ף, היד חופשית ,הולכת יותר מהר
.אבל זה, נניח, נשכח מזה
,אבל מה שהמחשב מוציא
בגלל איכות הקו
והדמיון בין קו לקו
הרבה פחות מעניין מאשר .היד מצד אחד
,מצד שני יש בזה איזה סדר
יש בזה דיסציפלינה שביד ,אין סדר בכלל
.היד מחפשת את הסדר
אני תמיד חושבת שעם קרן אור אחת שנופלת טוב
.אפשר לשנות את הכול
כל הגיאומטריה של הקירות
וכל הפרספקטיבה שמתקבצת ,ומתכווצת כלפי מעלה
הכול כאילו ידוע מראש ,ואז נכנסת קרן אור
וקרן האור משגעת את כל החלל
ומתהלכת שם ומסובבת .לכולנו את הראש
זה נורא יפה שאתה נמצא ,בין שני מצבים מאוד שונים
,כשהוא מגיע לתוך החדר
.הוא משנה את כל איכות החומרים ...הוא עושה בהם
.יוצר רכות מסוימת בתוך החדר
אחד המשפטים הראשונים שאני זוכרת
,כשרק התחלתי לעבוד אצל עדה
שהשאירו עליי רושם כביר
זה שעדה תמיד אומרת שחומר .הבניין הזול ביותר הוא האור
זו הפעם הראשונה שהיה לנו אתר
.ולא היה לנו קצה חוט
הכול היה טבע. מה .עושים? הכול טבע
אז חשבנו שאנחנו צריכים ,להיות צנועים
,ואיכשהו לכבד את כל העצים
,את כל הצמחייה פה
ולנסות להסתיר את גובה ,הבניין שלנו
.אז הוא לא לגמרי מתחת לאדמה
היינו צריכים מישהו
,שתהיה לו רגישות גבוהה במיוחד
לכך שלא תהיה לו השפעה דרמטית מדי
.על האופי הבסיסי של המקום
ומה שהיא עשתה נעשה ברגישות עצומה
ובאיפוק ביחס
.לשאר הדברים שהיו שם
אחד הדברים המעניינים מבחינה אדריכלית
...בדבר הזה הוא שיש שני
.יש שני קצוות משופעים
.הם הולכים לטייל ככה
ובין לבין יש חלל
וכל האור באופן טבעי
עובר דרך החלל הזה
.וקופץ ככה לתוך המעבר
.יש מעבר אחד, זה הכול
,אבל יש המון חלקים אנכיים
,אז בכל דקה שבה את נכנסת
.את מקבלת אירוע אחר
,אבל עוד משהו מעניין
,אנחנו מדברות כל הזמן על אור
ועם אור בא צל
.וצל עושה בדיוק את ההפך
,אור, מה שהוא עושה
בעיקרון הוא גורם לך להסתכל למעלה
,כדי לראות מנין הוא בא
,וצל גורם לך להסתכל למטה
אז השחור מושך למטה
.והאור מושך אותך למעלה
,את חייבת להבין
...את מתכננת בניין וחושבת
כיוון שאני מציירת ,ומשרטטת הרבה
:כשאני עובדת עליו, אני חושבת
.אולי אני מכירה אותו
,אבל ברגע שהוא בנוי ...את מרגישה כאילו
.את בקושי מכירה אותו בכלל
.נחמד עכשיו, בלי אנשים
אני חושבת שזה נחמד יותר
כשיש מעט אנשים ורואים .את הקצה
?היית מתכננת את מספר האנשים
הייתי מתכננת את מספר האנשים
.שהייתי מכניסה בלי רעש
?רק אנשים שקטים שלבושים יפה
.בלי צעקות
.לא, זה מקום של שקט
,הצל בעצם מחזק את כל הכבידה
מה שאנחנו קוראים, את ,הגרביטי של החומר
כי הוא שחור, הוא כאילו .רוצה לנחות באדמה
אימא, את זוכרת איך ?היה כשאבא מת
.אל תשאלי אותי שאלות כאלה
.אלה שאלות רעות
ואין לי תשובה. אני .רק נהיית מצוברחת
.ברור שאני זוכרת את זה
אני זוכרת שנסענו ישר לעדה .הביתה, אני זוכרת את זה לגמרי
?כמה שנים זה
.'מ-94
?'מה שרציתי להגיד? 94
'לא, כי זה לא אמיתי, כי 92 .זה היה ביהמ"ש העליון שנפתח
.ו-94'... וואו
:את זו התקשרה ואמרה .איבדת חבר
.זה כאילו הקרקע נפערה
ישב על יד שולחן עם ,חברים לארוחת ערב
יום ההולדת שלו, עם .היין שהוא אהב
כמובן, עם חולצה ,לבנה ועם עניבה
.כי הוא תמיד היה כך מסודר
וכל החברים הלכו והוא שחרר את העניבה
והניח את ידיו על השולחן
.ובעצם כך הלך לעולמו
אז הצל נוחת
זה כאילו... זה לא צל .אפור. זה צל שחור
.זה צל חזק
הוא נופל על האבן ועל הטייח
ורושם צורות באופן ,מאוד מאוד בולט
.כמעט אכזרי על הלבן
הוא משנה את כל התכונות .של הקיר
.תדעי לך שלא נפרדים
,זה שאומרים לנו שמישהו איננו ?איננו, איזה איננו
,איננו כי אי אפשר לגעת .אבל חוץ מלגעת אפשר הכול
.זה לא קל, אבל האמת, זה ככה
ואותו דבר לגבי אבא .שלי או אימא שלי
...זה שהם אינם פה, אני
באמת, אני חושבת שמהאנשים .שאתה אוהב אתה לא נפרד
לפעמים אני חושבת שהמשמעות של זה
.היא שחייתי המון המון זמן
.כבר
?אז מי רוצה לחשוב על הזמן
.אנחנו לא רגילים לחשוב על הזמן
אנחנו חושבים שהזמן .לא יקרה לנו
.הוא יקרה רק לאחרים
,אבל זה לא נכון .הוא קורה לכולם
.וואו. וואו
.זה כמו להיכנס לבראשית עכשיו
:כשהתחלנו לעבוד, אמרו
אי אפשר לעשות פה שום בניין .בלי שרשות העתיקות תחפור
,התחילו לחפור ,מצאו קיר מפעם, מפעם, מפעם
,זה הקיר הזה, קיר סלע
,שהתחתית שלו זה עתיקות
חנויות רומאיות שחצובות בסלע ,זה הפתחים האלה, זה חנויות
,יש גם מקוואות. זאת אומרת
חפרו, מצאו פה אוצר
.שלא דמיינו שיהיה פה
אז הייתה השאלה איך לעשות .בניין מודרני
.אין לו קצב
הוא יושב על עתיקות .שאסור לגעת בהן
?איך לעשות בניין כזה
אז מה שעשינו זה בעצם עשינו בניין שלא מנסה
.לעשות שום ויתור למה שהיה פעם
הוא אומר: אני מודרני ,ואני כמו שאני
,וזה עתיק וזה כמו שהוא
והשניים האלה, אין להם ,שום מכנה משותף
,ואלה עמודים שהם בעצם עמודי פלדה
,הכי דקים שאפשר היה לעשות
,והם עמודים מיוחדים
,כי במקום לעשות עמוד שמן
החלטנו לעשות עמודים .שהם צינורות
,כל עמוד זה שלושה צינורות
,ויש לו אור שבא מהקרקע .מהתחתית
בלילה זה נראה כמו עמודים ,שהם הופכים לנרות הפוכים
.כי האור בא מלמטה ולא מלמעלה
לא זוכר מתי זה היה, בפגישה .הראשונה שלנו
,דבר אחד אמרת
ואני מזכיר אותו בכל פגישה .שהיא בטובת העניין
עמדנו איפשהו למעלה
:ואת אמרת לנו כזה דבר .אל תיגעו בכלום פה
אתם צריכים לשמור על השקט
ואתם צריכים לשמור .שזה ישדר חורבן
.ככה אמרת לי לפני 12 שנה
.רחבת הכותל צריכה לשדר חורבן
...אז עכשיו .הוא מבין אותי-
.טוב, בואו. נזוז
פרס ישראל באדריכלות
מוענק לאדריכלית .עדה כרמי-מלמד
על תרומתה החשובה לאדריכלות ,בישראל
על עבודותיה הנחקרות והמצוטטות
במיטב ספרות המחקר .המקצועית בעולם
בכל זאת חשוב לי להגיד ,שתמיד יש איזה שחקן סמוי
שהוא דחף
והוא גרם להרבה מאוד .דברים שקורים לאדם
במקרה המשפחתי שלי
,יש אימא אחת שדחפה את כולם
והאמת היא, מגיע לה פרס .יותר מאשר לכולנו ביחד
,גם אבי קיבל פרס גם אחי קיבל פרס
,וגם אני, אבל אם רק יכולתי
הייתי מביאה לה את תעודת הבגרות הזאת
.ואומרת לה תודה
...אימא שלי
.אנחנו כאילו שלושתנו אדריכלים
אבא שלי אדריכל, רמי אדריכל .ואני גם כאילו, אדריכלים
בלעדיה אף אחד מאיתנו .לא שווה כלום
.כולנו ידענו את זה
,היא הייתה הכוח הדוחף במשפחה
עם המון המון... המון טעם טוב
.והמון דעות מאוד ברורות
היא הייתה אומרת: יש ,או שחור או לבן
.כל השאר זה פסיכולוגיה
?אז יש בזה משהו, נכון
,זה או צודק או לא צודק ,או נכון או לא נכון
,וכל מה שבאמצע ,שכמעט נכון וכמעט לא נכון
.זה לא העסיק אותה
,אני הייתי אצלה כל ערב
באה מהמשרד, גומרת ,ב-18:00 לעבוד
הולכת, אוכלת אצלה ארוחת .ערב והולכת הביתה
.וזה היה נורא קשה .שנים-
...כן, כי זה היה
.הייתה מחויבות
וגם לא שאלתי את עצמי .אם אני יכולה לא ללכת
,הזמן, לא מלמדים אותנו על הזמן
אבל אולי אי אפשר .ללמוד את הזמן
.אולי זה באמת מסובך
...כן. את חושבת
איך יכול לקרות שלפעמים יום לוקח עשרה ימים
?ולפעמים יום לוקח רגע? מה זה
...מי משטה בנו? מי
?איך זה
אני חושבת תמיד ,שאת מסתכלת אחורה
כל ההחלטות נראות לך .מאוד הגיוניות
אבל עכשיו יש לך חיים .מאוד מפוצלים
?איך את מסתכלת על הפיצול
.אני לא כל כך מבינה את השאלה
.יש לך משפחה מפוצלת
...אה ...אה-
.לא. אני לא הבנתי
פיצול, חשבתי שאת מדברת על זה
שהבניינים שלי הם בניינים .שמדברים ביותר משפה אחת
לא, לא, אני מנסה לדבר .על דברים יותר אישיים
.הפיצול זה לא טוב
.זה לא טוב לזמן ארוך
.יש תקופות שהלבד עוזר לך
...כאילו
להיכנס למשהו יותר לעומק
,או לא לחשוב על מושג הזמן
אבל יש לפעמים שמושג ,הזמן מכה לך בראש
ואתה בעצם מבין שיש משהו בקצב הזה
,שאתה מנהל לבדך ,לבד כל הזמן את הקצב של עצמך
.שהוא קשה, פשוט קשה
.אין פה אף אחד
,רק זיכרונות משפחתיים .אין פה משפחה
בכל אופן, בואי לא נדבר .על זה. מיותר
קיווית שמישהו מאיתנו ?יחזור לכאן
.עכשיו לא
זה נורא עצוב, מה שאני .אומרת. עכשיו לא
...אני חושבת שהמקום הזה ממש
.במצב אחר
ואני חושבת גם
שאחת הסיבות שאני מחוברת לפה קשורה
.לדברים שהיו פה קודם
.אלו לא הדברים שיש פה עכשיו
...אני אוהבת אותו בגלל
.דברים שכבר לא קיימים
.במובן אמיתי, מבחינתי
?יש משהו שאת רוצה לשאול אותי
כן. איך את מצליחה לאהוב אותי ?כל כך הרבה שנים
.מה כל כך מצחיק? אני לא איתך
.הכי פחות איתך הייתי
?אז איך את מבינה את הזמן
,כשקשורים נורא עמוק .וזה לא בדיוק קשור בזמן
כמו כולם, אני לכודה ברעיון הזה
שגיל 20 משמעותי יותר .ממספרים אחרים
אדם חושב לעיתים קרובות
שלמחרת יהיה טוב יותר
.וה"סערה" תחלוף בקרוב
.תקוות שווא
לעיתים קרובות אני חושבת שהשבועות האחרונים
,היו כל כך נוראיים
,שלא נצא מהם בחתיכה אחת
,שאנחנו מפולגים פה לנצח
,וכיוון שהדבק היחיד הוא העבר
אין סיכוי גדול
למחשבה הרעננה, האמיצה ועתירת הדמיון
.לצאת ולהתעלות מעל הכאוס
?מה
,בכל שבת יש פה הפגנות
.ובכל שבת זה הולך וגדל
הכוח של בית המשפט העליון ,להתגבר על הכנסת
.כל מיני דברים כאלה
,זה לא גורם לך להרגיש מוזר
?שתכננת את הבניין הזה
.לא, זה לא קשור לזה .זה גדול יותר
אני חייבת להודות
.שיש לי המון דמעות בעיניים
,הלוואי שכולכם הייתם כאן איתי כאילו רציתי
להרשים את כולכם .עם אותם הרגשות
,אני מתגעגעת אלייך, יעלי
תשמרי על עצמך ותהיי .טובה לעצמך
.אהבה והרבה נשיקות, אימא